Dette er et debattinnlegg. Innlegget gir uttrykk for skribentens meninger. Send inn kronikker og debattinnlegg til Forsvarets forum her.
Langtidsplanen for forsvarssektoren legger opp til en
betydelig satsing på Forsvaret de neste tolv årene. Det er i dag en betydelig
ubalanse mellom oppgaver, struktur og ressurser i Forsvaret og planen
vektlegger derfor en utbedring av dagens struktur som nødvendig for å
tilrettelegge for videre vekst. Rekkefølgen på hva som skal prioriteres først
og sist i gjennomføringsplanen blir derfor viktig for å unngå at dagens
ubalanse mellom oppgaver og ressurser øker.
Annonse
For å styrke Forsvarets evne til overvåking av maritime
interesseområder er det blant annet foreslått å anskaffe langtrekkende droner.
Med moderne sensorer, lang rekkevidde og holdetid kan dronene effektivt
overvåke store områder. Autonomi og droner er også en del av en teknologisk
utvikling Luftforsvaret må forstå og inkludere for å posisjonere seg for
fremtiden
Operasjoner og understøttelse av store droner av typen
MQ-4C, MQ-9B eller tilsvarende, er imidlertid personell- og kompetansekrevende
og omfatter de samme kategoriene personell vi mangler på flere av
Luftforsvarets flysystemer i dag. Andre nasjoner som opererer tilsvarende
systemer, viser at det er behov for organisasjoner på flere hundre mennesker
for å få et fåtall droner til å virke optimalt. Det er grunn til å anta at det
også vil gjelde for Norge.
Historisk modernisering
Luftforsvaret står midt i en av de største moderniseringene
i historien. Nesten alt hovedmateriell er byttet ut med nye moderne systemer og
vil være innfaset i løpet av noen få år. Dette vil styrke Forsvarets operative
evne forutsatt at de blir ressurssatt med nok personell med riktig kompetanse.
Dessverre er tilgjengeligheten på det meste av
hovedmateriellet i Luftforsvaret for lav i dag. Vi produserer for lite flytid
og besetningene får ikke tilstrekkelig med trening.
Det Luftforsvaret vi har,
virker, men det virker ikke optimalt og vi får ikke utnyttet potensialet til de
nye moderne plattformene.
Årsakene er sammensatte, men for lite personell med
riktig kompetanse er en av de viktigste hovedutfordringene. Nye høyteknologiske
systemer er mer personell- og kompetansekrevende enn planforutsetningen la til
grunn da de ble anskaffet.
Talentkrigen
Luftforsvaret jobber kontinuerlig med å rekruttere,
re-rekruttere, utdanne, trene og øve personell for å få systemene til å virke
best mulig. Men som i sektoren ellers er det utfordrende å beholde kritisk
kompetanse. Mange slutter og går over til sivil sektor. Dette er en del av en
internasjonal trend som det amerikanske forsvaret omtaler som «the war on
talent».
Samtidig er det tid- og ressurskrevende å utdanne nye. Det tar ofte
opptil fem år før den «nye» ansatte kan utføre sine definerte oppgaver effektivt.
Utfordringsbildet og ubalansen beskrevet over vil forverres
ved anskaffelse av store droner for tidlig i gjennomføringsplanen.
Et helt nytt
system vil trekke på de samme personellressursene Forsvaret sliter med å
rekruttere i dag. Deler av understøttelsen av dronene kan kjøpes fra sivile
leverandører, men vil bli svært kostbart. Det er grunn til å stille spørsmål om
det er bærekraftig over tid når eksempelvis en innleid tekniker fra utenlandsk
industri koster opptil ti ganger så mye som en norsk militær tekniker.
VÅPENSKOLESJEF: Brigader Kristian Lyssand er sjef for Luftforsvarets våpenskole. Her er han avbildet mens han var sjef for 134 luftving i 2021.Foto: Krister Sørbø, Forsvarets forum
Allerede krevende
Kompetansebehovet vil treffe hele Forsvarets organisasjon og
ikke bare Luftforsvaret som opererer dronen. Forsvarsmateriell, Forsvarets
logistikkorganisasjon og Cyberforsvaret er alle avgjørende avdelinger for å få
Forsvaret til å virke. De er ikke tilstrekkelig ressurssatt for å understøtte
dagens ambisjon i Luftforsvaret, og anskaffelse av nye langtrekkende droner vil
ytterligere kunne forverre situasjonen som allerede er krevende.
Luftforsvarets hovedoppgave er å overvåke, kontrollere og
hevde suverenitet i luftrommet over norsk territorium og tilstøtende områder.
Skal vi kunne forsvare oss mot Russlands trusler som kommer luftveien, må
luftvarslingskjeden, F-35, P-8 og luftvernet fungere. Hovedfokuset nå bør
derfor være å skaffe reservedeler, våpen og personell til disse systemene.
I et tidligere leserinnlegg i Forsvarets forum stiller sjef Luftforsvaret et betimelig spørsmål hvorvidt de langtrekkende
maritime dronene som er tilgjengelig på markedet i dag vil være relevant i
krig. De kan enkelt kan nøytraliseres av fiendtlig luftvern og er sårbare for
jamming.
Den amerikanske MQ-9 dronen som styrtet i Svartehavet 2023 og en MQ-4
som ble skutt ned av Iransk luftvern over Hormus-stredet i 2019 viser at de
heller ikke er usårbare i fred. Disse hendelsene indikerer at terskelen for å
skyte ned en ubemannet drone er lavere enn et bemannet fly.
Det er behov for å øke evne til overvåking av våre store
havområder. Forsvaret og Luftforsvaret trenger å bygge kompetanse på bruk av
droner for å være posisjonert for fremtidens teknologi som trolig vil være
mindre sårbar og mer effektiv. Middelet (dronen) i seg selv må imidlertid ikke
bli målsettingen hvis overvåking, kompetansebygging og en mer balansert
tilnærming til hele Luftforsvarets oppdragsportefølje kan løses på andre måter.
Bemanning av store droner er personell- og
kompetansekrevende. Det er stor risiko for at ubalansen mellom oppgaver og
ressurser øker hvis vi ikke planlegger godt og gjør dette i riktig rekkefølge.
Det er avgjørende å prioritere å få eksisterende hovedmateriell til å fungere
bedre før man innfører langtrekkende droner. Kompetanseutfordringene i
Luftforsvaret og usikkerhet rundt fremtidig operativ relevans til de store
dronene som er tilgjengelig på markedet i dag, tilsier at beslutningen om
anskaffelse ikke må forhastes, men heller bør utsettes.